Tyst! Var tyst!
Tyst!
Mario?
Det är jag.
Är du upptagen?
Ja?
Kan du hämta barnen?
De har tennislektion nu.
Jag mår bra.
Har någonting hänt?
Gå nu.
Mamma, vi är hemma.
Jag ska leka här.
Till kaktusen!
Jag vill se den krälande djävulen.
- Du är en härmapa! - Nej, det är jag inte!
Hallå.
Vi vill se ifall den rör på sig!
- Vad? - Vi vill se ifall den rör på sig, pappa.
Det är en krälande djävul.
Det är den enda plantan i världen som kan röra på sig.
- Vem säger så? - Mamma.
Gör inte det där. Snälla ät.
Klar! Kan jag gå se tävlingen?
Vilken tävling?
Skidåkning, mamma.
När jag blir stor, ska jag slå hastighetsrekordet.
Jag, hastighetsrekordet.
Härmapa! Du ville bli fallskärmshoppare, inte skidåkare.
Nina, Jag ska bli båda.
Man kan inte vara båda.
Tio minuter, sedan in i duschen.
Jag är också klar!
- Nej, det är du inte. - Det börjar nu, Julian!
Snälla, mamma!
Ta din tallrik och ät upp det som är kvar.
Julian!
Jag städar upp senare!
Vad?
Mitt blodtryck lättade.
Jag blir lätt yr, minns du?
- Ska jag ringa doktorn? - Nej.
Det behövs inte. Jag är bara trött.
Jag ringer dr Risso.
Nej.
Jag behöver bara lägga mig ner.
Det kommer att regna.
Det hänger lakan där ute...
Jag tar in dem, ifall det börjar regna.
Kan du lägga barnen?
Jag vet inte exakt när jag började känna mig rädd.
Min mor berättade alltid om hur svårt det var att få mig i säng.
Under hela min barndom,
kämpade jag hårt för att hålla mig vaken.
Jag brukade få panik.
Hon trodde jag var rädd att jag aldrig skulle vakna.
Men, jag vet inte vad det var. Jag minns inte.
Vad min mor aldrig visste, var att det blev svårare att somna.
Jag berättade aldrig om kvällarna när jag låg paralyserad i sängen,
oförmögen att blunda,
oförmögen att gå upp.
Paralyserad.
Sakta lär jag mig att tro det var okej att leva med rädsla hela tiden.
Tyst.
Håll käften.
Var tyst.
Jag skär av dig halsen.
Håll käften.
Var tyst!
Håll käften!
Kom hit!
Här!
Tyst!
Var tyst!
Hallå?
Mario? Det är jag.
Hur mår du?
Är du upptagen?
Nej, jag är inte upptagen, älskling. Mötet är avklarat.
Direktörerna dök inte upp. Det är klart.
Kan du hämta barnen?
Ja, jag tar en taxi och hämtar dem.
Men jag är nära hemma...
Jag kanske kan komma förbi. Jag hinner åka sen.
-Är du okej?
-Nej, nej.
Nej, det är bara... för att jag sprang.
Gå nu.
Jag går.
Slå den!
Lagarbete!
Den var bra, pappa!
Den kommer!
Mami, vi är hemma!
Jag ska leka här.
Till kaktusen!
Jag vill se den krälande djävulen!
- Du är en härmapa! - Nej, det är jag inte!
Diana?
Hallå.
Vi vill se ifall den rör sig!
- Vad? - Vi vill se ifall den rör sig, pappa.
Det är en krälande djävul.
Det är den enda plantan i världen som kan röra på sig.
- Vem har sagt det? - Mamma.
Aj.
Vad hände?
Ingenting...
Jag...
Jag gjorde mig illa på kaktusen.
Låt mig se.
Du har fortfarande kaktustaggar där inne.
Jag tar ut dem efter middagen.
Klumpig som vanligt.
Mer.
Trött?
Ja.
Lite.
Du?
Bra.
Hur gick det?
Är allting väl på klubben?
Vad?
Gick det bra med barnen på klubben?
Ja.
Allt gick bra.
Nu plåstret...
Vilket valde du?
Det här.
Pappa...
Vad betyder "att retirera"?
"Att retirera" är att backa undan.
"Att avancera" är att gå framåt.
"Att retirera" är att gå bakåt.
Klart.
Kom igen.
Släcka lampan...
Hejdå.
Diana kände alltid till mina rädslor.
På vår första dejt, låtsades jag på skämt,
att jag hade alla världens fobier.
Hon skrattade, tog en servett och gjorde en lista.
"Marios skräcklista."
Döden, trånga utrymmen,
fart, höjd, flygplan...
Kanske mest flygplan,
då de kombinerar de flesta av mina rädslor i ett,
minns jag att jag berättade för henne.
Hon bodde fortfarande i Brasilien då,
så jag berättade om min rädsla för avstånd.
Vi kysstes.
Vi dejtade i sex månader.
Vi bodde tillsammans i åtta år, fick två barn.
Sedan separerade vi i två år, en månad och 17 dagar.
För en vecka sedan, återvände jag för gott.
Jag visste hela tiden att hon skrev ner mina rädslor...
på listan som hon hade.
Det finns inte mycket plats kvar på servetten.
Det finns inte plats för flera fobier.
Det var högt.
Högt?
Hur mycket?
- Lika högt som månen. - Oj!
Och jag föll...
och det tog lång tid att falla.
Har du drömt något sådant?
Ja. Men...
Innan jag slog i marken...
vaknade jag.
Vad heter den sporten? När man knyter ett rep runt sig...
och hoppar rakt ut?
Bungyjump, Julian.
Det vill jag göra!
- God morgon. - Hej.
God morgon.
Det är farligt. Du är för liten.
När jag blir stor. När jag blir tio.
Är du okej?
Det känns som att jag har fått stryk.
Det kanske är influensa.
Jag ringde Elisa. Jag går inte till ateljén idag.
Jag har också influensa. Kan jag också stanna hemma?
- Jag med. - Ni är ju friska.
Jag har hög feber.
Hur skapade vi sådana små monster?
Vilka monster? Där har du!
Bra! Är du klar?
Hämta din ryggsäck, bussen är snart här.
Ni skapade oss för att ni var kära.
Det är vi fortfarande, Nina.
Sant.
Huset förändras mycket när barnen går.
Vi kan till och med prata.
Vill du stanna hemma idag?
Jag kan skriva härifrån...
Ta hand om dig.
Måste du inte tömma din lägenhet idag?
Jag kan gå senare.
När dagen är över.
Du måste inte, Mario.
Gå.
Är du säker?
Helt säker.
Gå hämta dina saker.
Rädsla för döden, trånga utrymmen, fart.
Rädsla för höjder, flygplan, avstånd, galenskap.
Rädsla för amputationer. Rädsla för fartyg. Rädsla för havet.
Rädsla för hajar, krokodiler, ormar, okända hundar,
vapen, tandläkare, misär, fattigdom,
fotbollsarenor, insekter, folkmassor, våld, hissar,
sjukdomar, läkare, åskväder, elektricitet,
tryckkokare, bensintankar, stora städer,
tomma gator, blod, cancer, polisen,
skorpioner, ålderdom.
Jag är här nere. Ska jag komma upp?
Rädsla för att vara impotent.
Rädsla för att bli oälskad.
Rädsla för att bli utskämd inför folk.
Rädsla för att ha fel.
Rädsla för att bli lurad.
Rädsla för att bli ignorerad.
Rädsla för att verkar svag.
Rädsla för sanningen.
Rädsla för att inte veta sanningen.
Känner du den här kvinnan?
Nej.
Det är fiktion.
Jag jobbar med TV. Jag är författare.
Ana heter karaktären.
Och i det här filmmanuset...
Kvinnans vän såg allting...
Men ingrep inte?
Nej.
Han kunde inte.
Han...
var rädd.
Han fruktade för hennes liv. Det var en känslig situation.
De var beväpnade.
De var starka, stora, unga män.
Hans eget liv var också i fara.
Det jag vill veta...
är...
Varför?
Varför skulle en kvinna som blivit våldtagen...
inte säga...
ett ord, om saken?
Här hittar du information du behöver för ditt manus.
Jag föreslår att din karaktär polisanmäler brottet.
De första timmarna är avgörande.
Varken kvinnan eller hennes tillhörigheter...
bör tvättas innan de har undersökts ordentligt.
Vad är det som pågår?
Vad handlar det här om?
- Jag bytte låsen. - Varför?
Det har varit inbrott senaste veckan.
Jag berättade inte så du inte skulle oroa dig.
Trini är inne på ditt kontor.
- Trini? - Ja.
Mario, vakna!
Det är en vecka kvar till sändning.
Vakna annars får vi sparken.
Pablo ger oss sparken, på riktigt.
Okej.
Var var vi?
Vi är fast i köket med Alicia.
Hon väntar desperat på hans ankomst...
På samma sätt jag lärde mig att leva med konstant rädsla,
lärde jag mig att dölja den.
Jag pratar, jobbar med manus,
visar min intelligens, min snälla sida.
Klandrar andras hyckleri.
Jag ler som en kille som ser sin egen rädsla som ett skämt.
Alla går på det. Även jag.
Jag trodde jag hade behärskat min täckmantel...
till den grad att den inte syntes på mig.
Mina gester, min röst.
Tills jag träffade Diana och hennes skärpa.
Hennes blick avväpnade mig.
Hon visade mig hur man sänker garden,
och märker alla sprickor i denna perfekta förfalskning av mig själv.
Ringen passar inte för att...
Ingen ring passar ett finger livet ut.
Ser ni? Fingret förändras.
Vad i helsike pratar han om?
Sista whiskyn. Jag måste spara mig för morgondagens fest.
- Ha det så kul, åt mig med. - Ska du inte med?
Självklart inte.
Diana, han måste närvara imorgon.
Alla producenter kommer.
Han är vuxen, Trini. Han gör som han vill.
En vuxen man!
Ni har ert kärleksnäste tillbaka och ingen kommer ut.
Vad händer när du åker till Spanien?
Spanien?
- Jag har gjort bort mig. - Nej, det har du inte.
Vad är det, Mario?
Jag tänkte berätta igår, men...
De erbjöd mig ett jobb i Spanien. Det är ett filmmanus.
- Det är underbart. - Ja, det är bra.
Men jag åker inte.
Jag har precis kommit hem.
Jag kan inte lämna dig och barnen.
Är det flygplanet?
Är du fortfarande rädd?
Ja.
Det har blivit värre.
Det är illa.
Bara tanken på flygplan...
Du vet?
Jag är paralyserad.
Det är inte bara resan dit.
Det är tillbakavägen också.
Mario, flyg är det säkraste sättet att resa på.
Vad pratar du om?
Jag vet att det är säkrast.
Det handlar inte om statistik.
Det är inget jag kan kontrollera...
Jag har en mardröm.
Vilken dröm?
Diana?
Jag vaknade tidigt.
Kunde inte somna.
Här vill jag vara
Här, med dig nära
Till sista stunden
Jag, som var ensam, trodde...
Regnsäsongen snart över i Montevideo, temperaturen sjunker...
- Mario, hur mår du? - Hur är det?
Vilken överraskning, efter så lång tid.
Jag är glad för er skull.
Jag med.
Bra.
Vill ni ha lite te?
Nej. Jag måste gå.
Gillar du vår idé till den nya samlingen?
- Ingen har visat mig. - Men, snälla.
Den här till exempel.
Få se om du gillar den. Själv älskar jag den.
- Gillar du den? - Ja.
Din frus idé.
Vi är lite osäkra på kaktusen.
Många hatar kaktusar för de tror att alla är farliga.
Men vi älskar dem.
Konsistensen, volymen. För mode...
- De är charmiga. - Ja...
Diana berättade om din resa till Spanien.
När gjorde du det?
Igår.
Hennes bror var också flygrädd.
Ja, det var hemskt.
Han var skräckslagen.
Hur som helst...
Jag är inte säker jag åker.
Jag berättade, för att han blev botad!
Han gick till en specialpsykolog.
De har terapi och flygsimulator.
Min bror skickade till mig...
jag ville visa dig snabbt.
Det är coolt.
Då kör vi.
Det ser bra ut.
Verklighetstroget.
Jag kan inte titta.
Jag ger dig hans nummer.
Han heter dr Comas.
Jag hämtar det.
- Heter han dr Comas? - Ja...
Du borde prova.
- Tja. - Här är det.
Tack så mycket, Elisa.
Varsågod!
Diana märker paniken jag försöker dölja...
Det gjorde mig glad i början.
Det var någon som äntligen såg igenom mig.
Men jag började känna mig svag jämfört med henne.
Den där förstående blicken...
konfronterade mig hela tiden.
Det var utmattande.
Jag behövde återställa maktbalansen.
Jag började använda hennes retorik mot henne.
Jag krävde, när vi varit gifta ett tag,
att hon berättade om sina känslor.
Jag krävde att få veta hennes svagheter, så jag kunde öka mitt självförtroende.
Hej, Trini.
Jag är hemma, lyssna.
Jag måste stanna här ett tag, okej?
Vad menar du? Vi måste jobba.
Jag vet att du väntar, men Diana...
Mario, jag blir pressad. Vi måste avsluta.
Ge mig...
- Ge mig... - Du måste komma nu.
Ge mig ett par timmar.
Jag ringer dig snart. Hej.
Jag tvingade henne att berätta.
Jag insisterade, krävde, ville veta allt i detalj.
En flört med någon annan.
Ett gråt i badrummet.
Ångesten av att vilja ge upp ett tag.
Tillfällig ilska mot barnen.
Begäret att skrika rakt ut mitt i ett bråk med mig,
att döda mig, kväva mig när jag sov.
Att skada mig, få mig att lida.
Impulsen att krossa fönster, eller slå väggen.
Eller krocka bil i fullfart,
eller stoppa ner handen i kokande vatten.
Allt hon sa, lät som en attack för mig.
Att avslöja min svaghet,
min brutalitet, min osäkerhet, min brist på kärlek,
min kyla, min egoism, mitt våld.
Sedan gick något sönder.
Hon var inte längre nyfiken på mig.
Hon ville göra slut. Jag accepterade och låtsades vara lättad.
Men jag saknade henne hela tiden...
livet vi hade tillsammans.
Efter ett tag, frågade jag om en ny chans.
Hon var motvillig.
Gradvis insåg jag att, utan de första årens intensitet,
började vi bli bekväma i våra roller.
Det är så vi hittade tillbaka till varandra.
I tron om att allt skulle lösa sig,
om vi agerade som de karaktärer vi hade skapat.
Gillar du dem?
Ja.
Det är en speciell kaktus.
Den krälande djävulen.
Du känner till sorten.
Det är den märkligaste kaktusen som finns.
De växer inte här.
Min son tog hit den från Bajastranden i Kalifornien.
Det är den enda kaktusen i den torra delen av Mexiko som inte växer rakt.
Kan de verkligen röra på sig?
Fem centimeter om året.
Letade du efter något särskilt?
Nej, jag...
Jag tar den här.
- Den mindre. - Bra val.
Är det en gåva?
Ja.
Har din son hemleverans?
Vad?
Har han hemleverans?
Ja, när det behövs.
- Hur mycket är jag skyldig dig? - 250 Pesos.
Tack för att ni väljer Belvedere plantskola och trädgård.
Mario?
Problemet var att jag insåg försent att de karaktärer vi skapade
inte passade alla situationer.
De klarar inte det som inte är rutin.
Och jag,
efter alla ansträngningar att få henne att inte se igenom mig,
har försökt att få henne till reträtt med alla medel...
och glömma den ogenomskinlig karaktären
som jag hjälpt henne skapa.
Hej.
Mario, du skrämde mig.
Förlåt.
Var är barnen?
Hos mina föräldrar.
Barnen kan sova över där...
så vi kan få lite egentid.
Det var så länge sen vi åt middag, bara vi två.
Du flyttade tillbaka in bara för en vecka sedan.
Exakt.
I helgen ska de till Punta del Este.
De erbjöd att ta med sig barnen.
Bra.
- Lagade du mat? - Ja, kyckling och potatis.
Hinner jag duscha?
Du har femton, tjugo minuter.
Och den där?
Det är en present till dig.
Den såg fin ut...
för allt du har gjort. Tycker du inte?
Jag tänkte slänga bort dem allihopa.
Verkligen?
Ja.
Det som hände dig, kan hända barnen.
Skål.
Var det skönt i duschen?
Ja.
Vet du var jag var idag?
Nej.
Nej?
Gissa.
Mitt första möte hos dr Comas.
Verkligen?
Tyckte du om det?
Ja, mycket.
Gick du in i flygsimulatorn?
Ja.
Jag kan inte slutföra den här samlingen.
Problemet är kanske jag.
Nej, Mario.
Du har inte kunnat fokusera, sedan jag kom tillbaka.
Det har inget med det att göra.
Det är jag som är orsaken.
Nej.
Det är du inte.
Vad är det?
Jag vet inte.
Berätta för mig.
Det är inget, Mario. Oroa dig inte.
Om mina ansträngningar inte lönar sig,
om jag inte kan övertyga Diana om att lita på och tala med mig,
då har jag själv blivit den självsäkra karaktär jag skapat.
För att bibehålla självsäkerheten, behövde jag hjälp.
Så jag gick till Trini samma kväll för att låna hans pistol.
Jag sa att dr Comas ville göra övningar med ett oladdat vapen
för att hjälpa mig kommer över min rädsla.
Trini skrattade, men gav mig sin fars pistol och sa:
"Den funkar fortfarande.
Var försiktig."
God morgon.
Är du tillbaka?
Ja.
Problem med kaktusen?
Nej. Min flickvän...
Hon såg kaktusen igår kväll...
och sa hon ville inte ha den hemma för den ger otur.
- Det är absurt. - Ja.
De för tur med sig.
Ja.
Jag vill ha en annan växt.
Som inte kräver mycket. Men ingen kaktus.
Vi har inga plastväxter.
Om jag berättade för min son...
Han är växtfanatiker.
Det är det enda som betyder något för honom.
Han kan hjälpa dig bättre än jag.
Nestor, min son, kom hit.
Hjälp den här mannen hitta en växt.
Men glöm inte dina leveranser.
Det här är en julstjärna.
Mycket vacker. Röd.
Det är en fin gåva.
Utan mycket ljus blir den grön.
Som den här.
Vad skulle du ge din flickvän?
Jag har ingen flickvän.
Orkidé är en bra gåva. Men den är inte lätt.
Se på blomman, hur vacker den är.
Levererar du alltid ensam?
Flamingoblomma! Den här.
Jag har många av den.
Bor ni i hus eller lägenhet?
Lägenhet.
Vilka andra växter har ni där?
Inga.
Men du sa just...
Mamma gillar inte växter hemma.
Mina växter är i min brors hus
och på agenturen.
Jobbar din bror här också?
På agenturen, sa jag.
Marknadsföring.
Han jobbar med marknadsföring.
Har ni bestämt er?
Ja.
En areka.
En stor en.
Jag hämtar den senare, den är slutsåld.
Jag kommer innan 19.30.
Din son har övertygat mig.
Han sa att din andra son har många sådana på agenturen.
Nestor ger bort många av sina blommor till sin bror.
Hur var namnet?
Hur var namnet på agenturen? Jag kanske känner igen den.
Jag jobbar också inom marknadsföring.
Notorio.
Den är ryktbar.
Väldigt känd.
Tja.
Ses vi senare?
Ursäkta mig.
Vad heter du?
Jag antecknar din beställning.
Comas.
Daniel Comas.
Jag heter Malena. Om du behöver något.
Vi ses sen.
Hej, tjejen.
Oj.
Du är här tidigt.
Vi åkte tidigare.
Mario hade sitt andra möte med dr Comas.
- Du skojar. - Nej.
Känns det bättre?
Hade en tuff natt.
Jag hade mardrömmar. Jag kunde inte sova.
Stackars dig. Jag hämtar kaffe.
Jag vill inte ha kaffe, Elisa.
Du berättar inte det som verkligen pågår.
Vad menar du?
Om du inte berättar nu, kommer jag tro det är något hemskt.
"Något."
Är han ute efter dig igen?
Nej. Sluta prata om det här.
Det är över.
Minns du boken jag berättade om?
Jag hittade den.
Den är perfekt att öppna catwalk-showen med.
Jag ska hitta delen...
Här. Titta.
Det är en konversation mellan en stork och en igelkott.
Jag tänkte att Julian och Nina kan läsa den.
Den hänger ihop med vårt ämne.
- Jag vill inte läsa. - Snälla!
Om du inte gillar den, behöver vi inte använda den.
Jag läser storkens rader.
"Under en lång tid har jag älskat dig."
"Jag säger ingenting om det.
Jag talar inte med varelser som älskar mig.
Kärlek är så dumdristig, fräck!
Jag beblandar mig inte med slösare. Tänk på det.
Du är kär i mina taggar, eller hur?"
"Dina taggar passar dig på ett charmerande sätt.
Du ser bedårande ut.
Det är trist att du är pryd."
"Vad tjänar din hängivenhet till?
Är du kär i min rädsla?"
"Ja.
Jag tror det..."
"Den passar mig bra, eller hur?
Jag är så hel och fin i min rädsla.
Jag har taggar för att jag är rädd.
Jag är bara flykt och rädsla."
Vad var det här för?
Vad menar du? Det är...
så vi tänker på det vi gör.
Det är hemskt.
Lugna dig.
Hallå.
Mario. Kan du komma och hämta mig?
Vad är det?
Jag mår inte så bra.
Jag är i närheten. Jag kan ta dig till doktorn.
Till dr Risso. Hur nära är du?
Tio minuter bort.
Kan du komma?
Jag hämtar dig och sen hämtar vi barnen.
Pappa.
Jag gillar utflykter med bara pojkar.
Vad?
Bara pojkar, som våra. Gillar du inte dem?
Jag gillar dem med.
Vi får göra det här oftare.
Vilken dag?
På onsdagar och fredagar.
Måndagar och tisdagar har jag idrott...
och torsdagar har jag basket.
Det kan vara på onsdagar och fredagar.
Bra.
Fredagar är bra.
Kan jag spela på din telefon?
Nej.
Men jag har daglig bonus på Dragon Zombie!
- Vi har så kul. - Snälla...
- Vi pratar pojkar emellan. - Men snälla...
Kom igen.
- Här. - Coolt!
Bara en stund.
Okej.
Det där är farbror Andres.
Vem är farbror Andres?
Känner du honom?
Självklart.
Självklart?
Varifrån?
Hemma...
Och hans hus.
Hemma?
Hemma hos oss?
Kan jag få...
Julian, snälla.
Lyssna på mig.
Har du varit i den här mannens hus?
Huset vid hamnen.
Hamnen?
Det med många blommor.
Vi gick dit en gång.
Han lekte med mig.
Det var kul.
Vad lekte ni?
Julian, vad lekte ni där?
Leken.
Han hade ett roligt tennisspel.
Kan jag få telefonen?
Ja.
Är han vän med mamma?
Mamma sa att han inte är vår vän längre.
Vi ska inte prata med honom, ifall vi ser honom.
- Kommer du? - Nej, jag ska jobba med Trini...
Min karaktär skulle göra något.
Han skulle inte paralyseras av rädslan.
Jag jobbade i flera år för att skapa honom.
Jag dödade nyfikenheten i Dianas ögon, så han kunde existera utan hennes misstankar.
I nätter lärde jag mig att inte gråta, eller skaka, eller önska jag vore död.
Karaktären skulle göra något.
Jag skulle inte låta honom lura mig.
Inte när han fått hela mitt liv.
Mr Comas. Jag har din areka. Ett ögonblick.
Här är den.
- Bra. - Vi måste döda den.
Jag tar fram medlen.
Vilken som helst funkar.
Skillnaden ligger i koncentrationen.
- Har du barn hemma? - Två flickor.
Den här är giftig. Håll dem borta.
Den här är billigare, men resultaten kan variera.
Det är bara en växt.
Hur mycket blir det?
- 100 pesos. - Här.
Tack för att ni väljer Belvedere plantskola och trädgård.
Tack. Vi ses snart.
Vänta här. Jag hämtar den.
- Det är en present, eller hur? - Ja.
Jag minns vem din son är.
Minns du?
Ja, vi jobbade ihop.
Andres, eller hur?
Ja, Andres.
Jag känner honom.
Jag var på fest hos honom.
Andres älskar fester. Jag hatar dem.
Gatan var...
Den där...
nära hamnen, vad hette den?
Nestor!
Kom och lägg arekan i herrns bil.
Vilken bil är det?
Den svarta där borta.
Tack.
Den är öppen.
På agenturen...
gjorde vi många jobb tillsammans.
Med den här sortens växt, behöver du lite jord.
Två stora säckar, minst.
En areka...
Två säckar...
- Hur mycket är jag skyldig dig? - 1200 pesos.
Har du inget mindre?
Nej. Förlåt.
Jag hämtar lite växel.
Nestor, två stora säckar jord till herrn.
Hoppas din flickvän nöjer sig den här gången.
Jag gör det.
ÖPPET
- Okej, vi ses imorron. - Hej då.
Vad händer, Nestor?
Vad händer? Är du okej?
Kommer du? Barnen är hungriga.
Mamma, varför kan jag inte ta med tre bikini?
För att det är bara två dagar.
När ska vi besöka våra farföräldrar i Brasilien?
Snart hoppas jag.
Men nu måste ni packa färdigt och lägga er.
Ett, två, tre.
Tysta leken börjar nu.
Och nu,
från och med ikväll,
är jag,
den mannen jag hittade på.
Den karaktären jag skapade.
Jag
är
Mario?
Vad är det?
Inget.
Jag...
tänker.
Här vill jag vara
Här, med dig nära
Till sista stunden
Jag, som var ensam
Trodde livet bara var...
Ett bittert skämt, hittade hos dig
Meningen med tillvaron
Åh, min kärlek.
För fyra dagar sedan, fick jag mardrömmar så fort jag somnade.
Idag vaknade jag inte så många gånger, för första gången.
Jag sov nog fyra timmar i sträck.
Kanske för att jag var hos doktorn, berättade om min yrsel,
och tog sömntabletterna han skrev ut.
Jag ville se bra ut, när jag sa hej då till barnen.
Men när jag sov, hade jag en återkommande mardröm.
Den här var annorlunda än de andra.
Jag var ensam. Jag kvävdes.
Det var allt.
Jag kämpade för att andas, men kunde inte.
Jag var andlös, min kropp vred sig.
Hela sovrummet var ett vakuum.
Kanske är det bäst att hålla sig vaken.
Min son tar sina lektioner, för att bli av med sin flygrädsla, på största allvar.
Jag har aldrig sett honom göra något på lördagsmorgnar.
Det är en intensivkurs. Bara några dagar.
Är allt väl?
Ja.
Den här möjligheten ni har...
Ta tillvara på den.
Han älskar dig.
Okej...
Nog med utfrågningar. Låt oss gå.
Ring om ni behöver något.
Okej.
Om ni vill komma imorgon,
väntar vi med kött på grillen.
Lyssna nu på era farföräldrar, okej?
Självklart!
Jag älskar er.
- Jag med. - Jag med.
Hej, det här är Marios telefonsvarare. Lämna ett meddelande. Hej.
Hej, Trini. Vad är det?
Diana, hur mår du? Ursäkta att jag stör.
Har ni två bråkat?
Hur ska vi bråka om han inte svarar när jag ringer?
Han svarar inte när jag ringer. Jag är desperat.
Förlåt att jag blandar in dig, men Pablo ringde mig nyss.
Om vi inte har ett färdigt manusskript imorgon, är vi körda.
Det här är allvarligt.
Snälla, hämta honom.
Han är inte här.
Var han inte med dig, igår?
Nej. Jag har inte sett honom sedan han lånade min pistol.
För terapin och flygrädslan.
- Det har gått två dagar... - Jag måste gå, Trini.
Jag ser alltid vapen i mina drömmar.
Inte bara kniven,
järnstänger, träklubbor,
en pistol pressad mot mitt bröst.
Det Trini sa fick mig att tänka på dem.
Det fick mig att tänka på att Mario alltid varit rädd för pistoler.
Han skulle aldrig ta hem en för simulering.
Det måste finnas en annan anledning.
Hej, det här är Marios telefonsvarare. Lämna ett meddelande. Hej.
Det finns en plats i mina mardrömmar, annan än mitt sovrum,
Även fast bilderna som stör min sömn, inte äger rum där.
Labyrinter av växter,
som jag tyckte var så vackra.
Jag har varit där många gånger.
Jag studerade de växter som intresserade mig mest.
Jag studerade deras vetenskapliga namn och ritade deras blad.
Jag förälskade mig i kaktusar.
Jag började förstå deras tuffhet, deras former.
Att använda dem i mitt arbete.
Jag tog mina barn.
När jag sover nu,
barnrummet blir en förfärlig syn.
Jorden smutsar ner mina händer,
skrapar mina ögon.
Kaktusen existerar bara för att skära min hud.
Fru Diana?
Hej, Fernando.
- Hur går det? - Jag mår fint.
- Det var länge sen, eller hur? - Ja, länge.
Andres dyker sällan upp.
Är du här för Nestor?
Vad har hänt?
Har du inte hört? Igår, på väg hem...
mådde han dåligt och åkte till sjukhuset.
Han är där med fru Malena.
Vilket sjukhus är han på?
Det som sliter mig ur sömnen,
är inte platserna där mardrömmarna äger rum,
utan Andres och Nestors ansikten.
Snälla.
Jag vill träffa Nestor Gorostiaga.
Kan jag få hans rumsnummer?
Är ni släkt?
Ja.
Gorostiaga, sa du?
Han är på intensivvårdsavdelningen.
Han kan inte ta emot besök just nu.
Du kan ringa mig när som helst.
Du har mitt nummer, eller hur?
Bra. Tack.
Något annat jag kan hjälpa dig med?
Nej. Tack.
Andres och Nestor.
Som alltid dyker upp i mina mardrömmar, även när jag verkar vara ensam.
Även när jag är med Mario eller barnen.
Även när det inte finns bilder i drömmarna.
Jag vet att de kommer.
Men vet du det, Mario?
Andres.
Som verkade älska mig, som levde nära mig i månader.
Som visade mig barnrummet,
som gav mig sina hemnycklar.
Och som verkade bli en helt annan när jag lämnade honom.
Andres.
Som skrek, "ingen fitta gör så mot mig".
Men vet du vad, Mario?
Ibland träffar du honom, i mina mardrömmar.
Ibland kommer ni överens.
Ni ler mot varandra,
och stirrar på mig.
Varför kom du hit, Mario?
Vad har ni att säga varandra?
Det här är fortfarande en mardröm.
Vad är det du vill, Mario?
Sitt.
Jag berättar fort och sen kan du dra. Jag har annat att göra.
Kan vi komma in?
Ja.
Hur mår barnen?
De ringde från stranden.
De samlar snäckskal.
De vill ta med dem tillbaka.
Så trevligt.
Har du varit på session, hela dagen?
Ja.
Det är klart. Idag var sista dagen.
Tröttsamt?
Ja, mycket.
Så...
Du kan flyga nu.
Nej.
Nej?
Nej.
Varför?
Dr Comas förklarade att...
mitt problem...
inte var flygplanet.
Min rädsla var för himlen.
Förstår du? Det är inget...
speciellt.
Det är generellt.
Vad menar du?
Det går inte att bota.
Översatt av: Bachar Haj Bakir